A TANÁR IS EMBER, DE NEM AZ A DOLGA
SZEM
Kilencedik osztály… Legjobb meggyőződésem
ellenére feladom az Odüsszeia 9-12. énekét, amelyben Odüsszeusz elmeséli
kalandjait. Szövegismeret röp, megadok 5 szót, le kell írniuk, milyen cselekményrészlet
jut eszükbe róluk. Lehet intelligensen tévedni, a feladat könnyű – persze, csak
annak, aki olvasta. Aki csak olvasónaplót vett kézbe, lebukik.
15 éves fiú ül a papír felett, szemében már
készülődnek a könnyek. Súgom: olvasta? „Igen, de nem értem.” Mögötte egy másik SZEM
küszködik, látom, az írás is nehezére esik, mármint a fogalmazás.
Túlvagyunk a sokkhatáson – én is, az Antigonét már
szemelvényezve, együtt olvassuk, értelmezzük. Én vagyok a magyarról magyarra fordító.
Megerednek a neuronjaik, okosakat mondanak. Csak felelni ne kellene,
összefüggően beszélni a közösen átvett anyagról. Néha kétségbeesem, de gyúrni
kell.
SZEM is megszólal, azonnal tudom, hogy hívő, a jézusi
fajtából. Türelmes, odafigyelő, nyitott. Kicsit félek, mi lesz, ha hitét majd „sértik”
egyes szerzők, vajon hogy veszi a fausti akadályokat? Közben megtudom, hogy matek
a terepe, ami irodalomórán zajlik, kicsit zavarba hozza tán, de látszik, érteni
akarja. Ritkán szól, néz. Küszködik.
Tizedikben – már nem emlékszem, mi volt a kérdés,
amit szinte mindenkinek feltettem – azt válaszolja: „Hagyom, hogy neveljen az
élet.” Nézek, és hallgatok nagyot.
Tizenegyedikben mondom, lehet írni recenziót vagy
előadást tartani bármilyen könyvről, amit érdekesnek találtak, és ajánlanák a
többieknek. Megvárja, amíg ráérek, és megkérdezi, beszélhetne-e a Sapiensről? Harrari?
– kérdem kicsit hüledezve. „Igen.”
Kicsit leszúrom, hogy nem szólt előre arról, hogy
Belgiumba mennek egy Erasmus-csoporttal akkor, amikorra kitűztem a témazárót. De
már el is felejtem, valahogy szóba kerül, hogy éppen a 21 lessons for the 21st
Century-t olvassa – azonnal lecsapok, adja kölcsön. Mondja ráér, úgyis órákig
szótározta az első oldalt. Ismerős. Én is így kezdtem angolul és oroszul
olvasni 16 éves koromban.
Érted? Belgiumban megkereste angolul, vagy itthonról rendelte meg. Kilencedikben alig tudott egy féloldalas fogalmazást kihozni magából. De miért is kellett neki egy idejétmúlt, kőkorszaki tanterv szerint közelebb jutni az irodalomhoz? Mennyi elvesztegetett idő, amiben bűnrészes vagyok ─ de hát hiába beszélünk…
Adassék neked a te igyekezeted szerint…